Kuten tiedätte, vaalitulokset ovat tulleet,
ja senaattori Gary Hubsista tulee uusi presidenttimme.
Hubsin mukaan ensimmäinen asia hänen asialistallaan
on uusi sota Lähi-idässä.
Ja ehkäpä se on oikea strategia. Terrorin uhka on entistä suurempi.
Tällä viikolla päivitettiinkin värikoodattu varoitusjärjestelmä,
joka oli Bushin hallinnon perua. Vanhat vaaratasot olivat
matala, yleinen, huomattava,
korkea ja välitön.
Uudet vaaratasot ovat
syytä pelätä, syytä kauhistella, syytä olla helvetin paniikissa,
piru on irti ja henki lähtee.
Mutta riittää jo poliittinen puppu. Annetaan vuoro Pierukoneelle!
Miksi sinä katsot tuota?
En tiedä. Se on hassu ohjelma.
-Miksi piirrät tuollaisia? -En minä tiedä.
En minäkään, mutta se huolestuttaa minua.
Donna, mitä sinä teet?
Olen pahoillani, rouva Salt.
-Montako lasillista olet juonut? -Yhden.
-Kolmas se on. -Mitä sitten? Jeesus joi viiniä.
Carl sanoo, että sopimus on miltei meidän.
Tiedätkö, mitä se tarkoittaa? Valtion sopimus Lähi-itään sota-aikana.
Kip, syö ruokasi.
Minusta sota on väärin.
Sota tulee mielipiteistäsi huolimatta, ja jonkun on raivattava jäljet.
Ja mikä tämä on? Mihin pyrit tällä? Tämän pitää loppua.
En tiedä, miksi hän piirtää tuollaisia.
Peura?
Sally?
-Haloo, Sally? Mitä sinä teet? -Pidän taukoa.
Tauko on ohi. Tule katsomaan tätä.
-Mitä tämä tuo sinulle mieleen? -Toisen maailmansodan.
Niinkö? Mistä sellainen mielikuva?
Se saa minut ajattelemaan pahinta mahdollista asiaa, eli holokaustia.
-Eikö joka sota ole holokausti? -Joo, olet oikeassa.
-Haluatko nähdä, mitä minä piirrän? -Kaipaako se sinusta lisää punaista?
Taisin lukea jostain, että punainen on värinä ahdistava.
Entä sitten?
Jos joku ostaa tämän seinälleen, hän ei ehkä pysty rentoutumaan.
Pitäisikö punainen kieltää tauluista, että maailma saa ottaa rennommin?
Eikö maailma olisi parempi paikka, jos voisimme ottaa rennommin?
Sally...
Hae minulle uusi pullollinen punaista.
-Hyvää yötä, Kippy. -Öitä, äiti.
Siivoton poika. Sotkua, sotkua.
Sori.
Mikä ajaa sinut piirtämään tällaisia?
Se on hauskaa.
Enpä sanoisi.
Piirustelu on tarhaikäisten hommaa. Sinun pitää lopettaa se.
-Monet piirtävät työkseen. -Eivät ketkään vakavasti otettavat.
Taide ei ole mitään todellista.
-Mitä tarkoitat? -Yksi ystäväni collegessa maalasi.
-Oliko hän taitava? -Luuli olevansa. Omahyväinen muija.
-Ehkä voin mennä taidekouluun. -Tuen sinua kaikessa, mihin ryhdyt.
Kunhan se tarkoittaa kauppatieteen opintoja Yalessa.
Öitä, Kip.
Tulehan, kulta. Hän on liian vanha peiteltäväksi.
En minä peittele häntä. Kunhan hengaan hänen kanssaan.
-Eikös äiti ole coolia seuraa? -Joo.
Kultapieni, saat olla ihan mitä vain haluat.
Älä vain ole... tätä.
Alahan tulla.
Jestas, arvaa mitä. Minä opiskelin kauppatieteitä.
Aina kahden vaiheilla, kunnes jätit opinnot kesken viimeisenä vuotena.
Sitä luopuu tietyistä asioista tullakseen äidiksi.
Ja äitinä saa tiettyjä asioita, kuten hengata poikansa kanssa.
-Mennäänpäs nyt nukkumaan. -Hyvää yötä.
Öitä, kultapieni.
-Minä tarvitsen sinua. -Mutta se on nöyryyttävää.
-Meillä ei ole muita tuloja. -Jonkun pitää olla perheen elättäjä.
-Miksi minun? -Koska olet maskuliinisempi.
-En minä ole maskuliininen. -Olet minua maskuliinisempi.
-Miten niin? -Tykkäät pitää aina sträppäriä.
-Saat auttaa minua huomenna. -En pysty. Aivoni uupuvat.
-En voi rääkätä itseäni niin. -En kestä tätä enää.
Painan 12 tunnin päiviä ateljeessa. Koeta nyt jaksaa vielä vähän.
Vai jaksaa pitäisi?
Luuletko oikeasti lyöväsi rahoiksi tällä paskalla? Mikä tämä edes on?
Ai mitä se esittää? Elämän kiertokulkua.
-Elämän kiertokulkua? -Se on kiertokulun loppu.
-Mitä? -Olen tyytymätön. Tämä ei ole reilua.
Hyvä on.
Ateljeehen tulee huomenna keräilijä, kuulemma rikas eksentrikko.
-Ollaanko me yhä uskovaisia? -Eipä juuri.
-Miksi me sitten rukoillaan? -Kaiken varalta.
-Alammeko taas sotia Lähi-idässä? -Alamme.
-Miksi? -Koska paikalliset eivät tottele meitä.
-Anteeksi, rouva Salt. -Älä pahoittele. Olet oikeassa.
Jos joku isompi ja vahvempi käskee tekemään jotain, tottele.
Miten niin?
Koska hänestä tuli isompi ja vahvempi osaamisensa ansiosta.
Sepä vasta olisi synttärilahja. Meilin sävy lupaili hyvää.
Voit panna pallisi sen pantiksi!
Illalla nähdään, kamu!
Huomenta!
Kylläpä on ihana päivä!
-Kerrassaan ihana päivä. -Oletpa sinä hyvällä tuulella.
Saimme juuri myönteisen meilin Phil Pricelta Pentagonista.
-Hän vetää hankintakomiteaa. -Sehän kuulostaa lupaavalta.
Olisi muuten hienoa saada sopimus tänä iltana, Carlin syntymäpäivänä.
Rukoilen, että saamme sen solmittua!
-Ai hitto! Donna? -Minä pyyhin, herra Salt.
Anteeksi. Kiitos. Olen kauhea mämmikoura.
-Tuotantosi on järkyttävää. -Ai, siis kehuvassa mielessä.
Se on kerrassaan vulgaaria, mutta hyvällä tavalla.
No kiitos.
Uskon, että valtaosa meistä elää horteessa.
Lobotomisoituina idioottikuluttajina.
Konsumerismi on iso osa työtäni.
-Olet kai kuullut Black Fridaysta? -Totta kai.
Olet nähnyt videoita, joissa ihmiset ryntäävät vauhkoina kauppoihin.
Aivan, kuin vauhkot eläimet.
Nämä teokset...
Ne tuntuvat sanovan: "Herätkää!"
Aivan. Sitä minä toivon, herätteleväni ihmisiä.
Oikein mielenkiintoista.
En tietenkään voisi ripustaa mitään näistä seinilleni.
-Vaimoni ei ikinä antaisi lupaa. -Näyttäisit hänelle kaapin paikan.
-Tällainen taide voi tehdä hulluksi. -Punaisen paljousko?
-Voin minä käyttää keltaistakin... -Ei se johdu punaisesta.
-Teostesi aiheet ovat mielettömiä. -Eikö tietämättömyytemme ole sitä?
Emmekö tarvitse mielettömyyttä herättämään meitä hulluudesta?
Tämähän näyttää kiintoisalta.
Mitä tämä on?
-Anteeksi. -Niin?
-Piirrätkö sinä näitä pupuja? -Joo, piirrän.
-Miksi ilmaiset itseäsi näin? -Mitä meinaat?
Sinisillä pupuilla. Ne ovat niin vilpittömiä ja toiveikkaita.
Puput ovat sööttejä.
Ne ovat seksuaalisia mutta vailla uhkaa.
-Älä ota tänä iltana. -Kumma pyyntö.
-Se ei ole pyyntö. Älä nyt vaan ota. -Kyllähän juhlissa kuuluu juoda.
Tämä on erittäin tärkeä ilta. En halua, että nolaat minut.
-Mitä tarkoitat? -Tiedät kyllä.
Annat ymmärtää, että olen kiusallinen otettuani.
-Stanley, häpeiletkö sinä minua? -Silloin, kun otat liikaa, Veronica.
Miksi otit sen puheeksi nyt? Luulin, että pidät siitä, kun otan.
-Kuivat juhlat ovat kuin AA. -Ehkä sinun pitäisi mennä kotiin.
Mikä sinua riivaa, Stanley?
Olet heikoilla jäillä, ja se rakoilee allasi joka viinilasillisen myötä.
Mitä tuon pitäisi tarkoittaa? Et ikinä käytä metaforia.
Mene nyt vaan kotiin. Sanon Carlille, että tulit huonovointiseksi.
Ei minulla ole huono olo.
Stanley, tuskastuttaako sinua?
-Vastaa minulle. -Näytänkö muka iloiselta?
-Ehkä sisäisesti. -En ole iloinen, Veronica.
Kulta, mitä sinä teet?
Ähmyätkö ruokia? Tarvitsen apuasi.
Ole kiltti ja vie tämä. Rakastan sinua. Mene.
Aiheutit sotkun.
Saako olla?
-Mitä sinä teet? -Anteeksi.
Mitä isompi sota, sen parempi, jos minulta kysytään.
Tarvitset lisää työvoimaa. Palkkaat kai paikallisia?
Saan tehdä, mitä huvittaa. Olen tämän laivan kapteeni.
-Rikkaat D:tkin alkavat tukea sotaa. -Rikkaita demokraatteja ei olekaan.
Tämä maa rakennettiin uutterien yrittäjien työllä.
Siinähän synttärisankarimme onkin!
-Mitä kuuluu? Näytät hyvältä. -Samat sanat. Skarppi puku.
Miten sinulla menee? Onpa silkinpehmeää.
En ole hyvä tässä. Minun pitäisi varmaan lähteä.
Unohda irtopäät. Maalaan kukkia. Tienaamme sillä rahaa.
Pysy vain tiskin takana ja tarjoile juomia.
-Hyvin se menee. -Tarjoilen juomia...
-Kip on mainio poika. -Saako olla juotavaa?
-Ei kiitos. -Varmastiko?
Onko se caberneta?
Lisää samppanskaa.
Kippis.
Toinen samanlainen.
-Punkkua? -Jep.
-Näytät yhdeltä tutultani collegesta. -Onneksi olkoon.
Olet kuin ilmetty hän.
-Terve, Veronica. -Herra varjele! Ashley?
Herranen aika!
Kiesus sentään, usko nyt tätä!
Mitä olet puuhaillut? Siis tämän ohella.
Olen täällä auttamassa ystävää.
Tietenkin. En yrittänyt arvostella.
Olin kerran viikon tarjoilijana. Vai oliko se päivän?
Ei kun hetkinen... En ollutkaan.
-Asutko sinä New Yorkissa? -Asun.
En arvannut yhtään. En ole ikinä nähnyt sinua. Missä päin olet?
Bushwickissa.
Bushwickissa. Tietenkin.
Meillä on asunto SoHossa,
ja pikku paikka Hamptonsissa.
Kiva.
Aivan mieletön juttu!
Nämä ovat mieheni juhlat. Hän on tuolla liikekumppanikihonsa kanssa.
He ovat aikeissa solmia tosi ison diilin.
-Sehän hienoa. Kuka heistä hän on? -Hän on...
Näetkö tuon kaksikon sohvan luona? Hän on tuo pitkä ja komea.
Ihanko oikeasti? Luulin heitä homoiksi.
He käyttäytyivät niin homosti. Klähmivät toisiaan...
-Miksi luulit niin? -Kunhan vitsailen. Hän on mahtava.
-Hän ei ole homo. Meillä on poika. -Älä loukkaannu.
Se oli pelkkä vitsi. Hän on oikein komea.
Niin on.
Entä sinä? Oletko naimisissa?
Odotas, aivan. Sinähän olet lesbo, etkö vaan?
-Muistit sen. -Totta kai minä muistan.
Silloinhan minä lopetin pyörimästä porukoissasi.
Ai niinkö?
Minä muistelen, että minä lakkasin hengaamasta sinun kanssasi.
Okei, hetkinen nyt.
En lakannut hengaamasta kanssasi, koska olet lesbo.
Minun vain oli tehtävä se päätös.
Ihan sama. Mites nykyään? Teetkö yhä sitä taidejuttua?
Taidejuttua? Teen kyllä, Veronica.
-Sitä taulumaalarin hommaa. -Kyllä, maalaan yhä tauluja.
-Jaksoit jatkaa sen parissa. -Niin jaksoin.
Ei siinä vain jakseta. Se on kutsumus. Miksi minä edes puhun tästä?
Poikani haluaa taiteilijaksi.
Yritän taivutella häntä luopumaan ideasta.
Miksi sinä niin tekisit?
No mitä luulet?
Tulkaahan kuulolle, kaikki!
-Olemme täällä juhlimassa Carlia. -Olisipa hyviä uutisia.
Mikä olisikaan parempi lahja päivänsankarille kuin ilmoittaa,
että yhtiömme vastaa koko Lähi-idän raivauksesta sotatoimien jälkeen.
Malja raunioille!
Oma romunraivaajani!
Teet meistä rikkaita. Ihanaa.
-Olet juovuksissa. Umpikännissä. -En ollenkaan.
Minä pyysin, ettet joisi. Sinun pitää mennä kotiin.
Nyt heti.
Nähdään kotona. Mene nyt.
Sinusta tulee hyvin kiireinen mies.
-Varoisit vähän! -Varoisit itse.
-Mitä sinä teet? -Miksi päjötät itse portaikossa?
-Kunhan seisoskelen. -Jessus. Poltatko sinä pilveä?
Olet säälittävä tapaus. Mikä sinä oikein olet?
-Vitun pitopalveluemäntä, Ashley! -Itse olet palkintovaimo, Veronica!
-Minä olen äiti. -Käy sääliksi lastasi.
Jumalauta...
Lähi-idän uusi sota täyttää pian kaksi vuotta.
Se tuntui sujuvan alussa hyvin. Sitten tuli presidentin yllätysveto.
Hän palautti asevelvollisuuden.
Tiedän. Se oli alkuun hyvin epäsuosittu siirto.
Mutta kuten presidentti ennusti, päätös piristi taloutta,
ja hänen kannatuslukunsa ovat nousussa osissa maata.
Niin siinä käy, kun pakottaa mustat ja latinot ulos maasta.
Mutta riittää jo poliittinen puppu. Annetaan vuoro Pierukoneelle!
Hyvänen aika, rouva Salt! Oletteko hereillä?
Lääkäri! Tänne tarvitaan lääkäriä!
Minä olen tri Jones, Mercy Generalin koomalääkäri.
-Koomalääkäri? -Erikoisalaani ovat koomapotilaat.
-Okei... -Tämä voi olla pienoinen järkytys.
Olette ollut koomassa kaksi vuotta.
-Että mitä? -Olette ollut koomassa kaksi vuotta.
Kuulin jo ensimmäisellä kerralla. Mutta mitä?
Saitte massiivisen aivovamman. Emme uskoneet teidän heräävän.
Onneksi tulitte tajuihinne juuri nyt.
Emme ole pystyneet nostamaan rahaa tililtänne,
ja olimme aikeissa siirtää teidät toiseen hoitolaitokseen.
-Minullahan on sairausvakuutus. -Se oli valtion sairausvakuutus.
Ne lakkautettiin viime vuonna. Olemme käyneet säästötilillänne.
Ei käy järkeen. Perheeni on rikas. Tilillä pitäisi olla reilusti rahaa.
Rouva Salt, minulla on huonoja uutisia.
Herra Salt on kuollut.
-Mitä? Miten? -Se oli kauhea onnettomuus.
Missä Kip on? Minun pitää nähdä poikani. Missä Kippy on?
-En tiedä, miten kertoisin tämän. -Minkä?
Poikannekin on kuollut.
Että mitä?
Lasketko leikkiä? Ei tämä voi olla totta.
Mitä on oikein tekeillä? Tämä on painajainen.
-Haen hänelle rauhoittavia. -Tuotko minullekin?
-Palaan heti kohta. -Ei tämä voi olla totta.
Otan osaa, rouva Salt.
Onko poikani oikeasti kuollut? Miten hän kuoli?
Sodassa.
Sodassa? Kuoliko poikani sodassa?
-Miten pitkään minä siis nukuin? -Kaksi vuotta.
Kiphän on silloin vasta 17, liian nuori armeijaan.
Palvelusikäraja laskettiin 16:een. Oma poikanikin joutui armeijaan.
-Miten he voivat määrätä niin? -Kongressi päätti sen.
"Jos on tarpeeksi vanha ajamaan autoa, kelpaa tappamaankin."
-Mikä on anniskeluikäraja? -Edelleen 21.
Tämä on teille varmasti kauhea järkytys.
Ei perhettä, ei kotia, ja olette vararikossa.
Mutta olette hereillä ja näytätte hyvältä.
Miten niin vararikossa?
Kaikki on mennyt.
Ettekö kuullut, mitä tohtori sanoi? Varanne menivät sairaalalaskuihin.
En ymmärrä. Eikö minulle jäänyt mitään?
Minulla on pieni rasia tavaroitanne. Säästin ne teille!
Hyvä jumala, Donna! Pidä minua kädestä, ole kiltti.
Pidä minua kädestä. Mitä minä teen? Luoja, mitä minä nyt teen?
Olen niin kiitollinen, että olet pysynyt rinnallani koko tämän ajan.
Se ei pidä ihan paikkaansa.
Olen töissä sairaalassa. Minut palkattiin viime viikolla.
Siivoan huoneita.
Mitä tämä maksaa?
Anteeksi.
Paljonko tämä teos maksaa?
Se meni jo kaupaksi tänä aamuna.
-Entäs tämä? -Sekin meni.
Jos ne on kerran myyty, mikset ole pannut niihin pieniä punaisia tarroja?
Ai niin.
Ne tekevät kauppansa niin vauhdilla, että unohdan toisinaan.
Hänen työnsä ovat hyvin synkkämielisiä.
Niin ovat.
-Elämme synkkiä aikoja. -Totta.
-Onko ne kaikki myyty? -Ei. Yksi on jäljellä.
Seuratkaa minua.
-Tämä tässä. -Onko tuo, mikä luulen sen olevan?
Mikä se teistä on?
-Mestattu siittiö. -Kyllä. Mestattu siittiö se on.
-Paljonko? -Viisi tuhatta.
Otan sen.
Kiitos, ystävä. Vähemmän kuin viime kerralla.
Minä en sille paljon mahda.
Levitähän auki.
Enemmän.
Jos levitän enemmän, voit ryhtyä luolasukeltajaksi.
-Oletko valmis? -Olen.
Minulla on hyvät kutinat tästä.
Jalat ylös.
-Mitä jos olen liian vanha? -Et lääkärin mukaan.
Miten sinä muka voit olla hedelmätön?
Ei se haittaa. Meistä tulee mammoja.
Mammoja! Edellisen kerran minulla oli spermaa sisälläni kakkosluokalla.
Et saa kertoa tuollaisia vitsejä, kun lapsi tulee.
Mitä jos vauvalla on kaksi päätä?
No sitten hän imee molempia rintoja yhtä aikaa.
Jaksaa vaan, Veronica. Oikein hyvin menee.
Otat vain yhden askeleen ja toisen sen perään.
-Niinkö se käy? Askel kerrallaan? -Joo. Se on kuin pyörällä ajoa.
Niinkö pyörällä ajetaan? Askelia ottamalla.
Yritä pysyä positiivisena, Veronica. Siellä on ihana päivä.
Älä sano niin. Mieheni tapasi sanoa niin.
-Yritin vain olla positiivinen. -Positiivisuus ei oikein nappaa nyt.
-Ymmärrän. -Mieheni ampui päänsä tohjoksi.
-Ei ajatella kauheita vaan kävellään. -Poikani on kuollut. Tiesitkö sen?
-Hänetkin kai ammuttiin tohjoksi. -En tarkoittanut olla tunteeton.
Ainoa elävä sukulaiseni on hullu erakkoeukko Mainessa.
-Kuka hän on? -Tätini.
-Luulin, ettei sinulla ollut sukua. -Emme ole puhuneet vuosiin.
Hän on umpihullu, Courtney Loven luokkaa.
-Soittaisit silti hänelle. -Enkä. Ei onnistu.
-Miksi minun pitäisi? -Koska et voi enää jäädä tänne.
-En ole valmis lähtemään. -Olet täällä viimeistä päivää.
Tiedän, että olet vihainen ja järkyttynyt.
Minäkin tunnen sen.
Tulen toisinaan niin vihaiseksi, että haluan torpedoida maailman.
Hengitä vain, hengitä vain.
Pidä lonkerot siellä, missä ne ovat.
-Haloo? -Charlie-täti? Veronica tässä.
-Miten jakselet? -Kunhan mätänen. Mitä haluat?
Et ole tainnut kuulla uutisia. Siitä, mitä tapahtui.
Paskat uutisista! Eivät ne tosiasioita kerro.
-Tarvitsen paikan, jossa asua. -He kertovat vain pinnan asioista.
Ei ongelma siellä ole vaan allamme, maaemon sisällä.
-Suuri kapina riehuu ytimessä. -Kuuntele nyt. Tarvitsen...
Kuuntele sinä. Yritän tyynnytellä sitä, mutta se ei ole hyvillään.
-Se räjähtää pian, ja silloin... -Heippa, Charlie.
-...jättilonkerot nousevat maasta! -Sekopää.
Olet siis myynyt kaikki teokset.
Niin myin.
-Oikein vaikuttavaa. -Kiitos.
Olin väärässä sinusta.
Sota on muuttanut maan ajattelutapaa.
Kutsunnat ovat saaneet ihmiset hyväksymään sodan kauhut...
...ja sinä lyöt sillä rahoiksi.
En sanoisi niin. Ilmaisen maan kollektiivista pelkoa.
Enemmänkin käytät sitä hyväksesi.
En kuvailisi asiaa niin.
Ilmaisen vain, mitä tunnen itse...
Anteeksi. Maalaatko sinä yhä pupuja?
-Anteeksi. Maalaatko yhä pupuja? -Joo.
Hän on suloinen.
Niin täynnä toivoa. Rakastan hänen työtään.
Kävisit hänen ateljeessaan. Ai niin. Ei hänellä ole sellaista.
Muistan, miten hän kuvaili pupuja: "Seksuaalisia mutta vailla uhkaa."
En muista yleensä mitään, mutta muistan sen.
Sally, onko tuo sininen tarralappu?
Käytätkö sinä sinisiä tarralappuja?
Lätkitkö sinä sinisiä tarralappuja minun taiteeseeni?
-Minun mieliksenikö? Vihaan sinistä. -En minä tiennyt sitä.
Sinun olisi pitänyt tietää. Käytänkö muka sinistä taiteessani?
En käytä! Joten miksi haluaisin sitä laatikoihini?
Laatikkoa avaavat alkavat ajatella sinistä. Eikö ole aika törkeä moka?
-En minä tiedä. -Mitä sanoit? Kyllä sinä tiedät.
Jos valkoiset laput ovat loppu, laputat itse kauppaan ostamaan.
Et käytä sinisiä. Sininen on söötti väri.
En maalaa sööttejä juttuja. Maailma ei ole söötti.
"Söötti" ei ole totuudenmukaista. Sininen on hevonpaskaa, Sally.
Tajuatko? Menikö jakeluun?
Sano, että tajuat.
Tajuatko nyt, että sininen ei ole sööttiä?
Haloo?! Mitä sössötät?
Sano, että tajuat, että sininen ei ole sööttiä!
-Tajuan. -Sininen on hevonpaskaa!
Revi sininen lappu irti laatikosta ja mene ostamaan valkoisia.
Ja riisu samalla sininen paitasi. Saatanan kusipää!
Pahoittelen, että kotini on niin pieni, rouva Salt.
Mutta voitte yöpyä sohvalla niin pitkään kuin haluatte.
Donna, kutsu minua Veronicaksi, ole kiltti.
Jos haluatte, saatte nukkua sängyssäni ja minä nukun sohvalla.
-Miksi sinä niin tekisit? -Minun käy teitä niin sääliksi.
Maailma ei käy välillä järkeen, mutta kaikki on osa Jumalan suunnitelmaa.
Olisipa hän suunnitellut paremmin.
Minulla on teille jotain.
Tämä on teidän.
-Mitä siinä on? -Kuvia. Piirustuksia. Muistoja.
En tiedä, kehtaanko avata sen nyt.
-Tietenkin. Jätän teidät rauhaan. -Ei sinun tarvitse.
Avaan sen myöhemmin.
Se tuntuu kuin pullolta hyvää viiniä.
Se pitäisi säästää tärkeää hetkeä varten.
-Aivan. -Viini...
Pidän viinistä. Olin unohtanut sen.
Haluaisitteko viiniä? Voin kaataa teille lasillisen.
Ei tarvitse. Jos sopii, niin lepään vain mieluummin.
Olen tosi väsynyt.
-Miksi sinä teet näin? -Olen kunnon kristitty.
Minua hävettää, kun ajattelen, miten vähän maksoimme sinulle.
Annoitte tarpeeksi. Pystyin elättämään poikani.
-Sinulla on poika. -Niin on. Tiedätte sen jo.
-Missä hän on? -Taistelemassa.
-Onko hän nyrkkeilijä? -Sotilas.
-Sotilas. Aivan. Käy järkeen. -Hänet kutsuttiin palvelukseen.
-Niin kuin Kipkin. -Ei. Häntä ei kutsuttu.
Mitä tarkoitat?
Hän värväytyi vapaaehtoisesti.
Olet raskaana.
Voi ihana...
-Oletteko täysin varma? -Kyllä. Kahdeksan viikkoa raskaana.
Minä vapisen. Onko se huono juttu? Onko vapina normaalia?
Täydellisen normaalia. Teitä vain jännittää. Kaikki on hyvin.
Miten tämä on mahdollista?
Se on täysin mahdollista. Olen satavarma.
Voitte kyllä suudella.
Sinusta tulee hyvä mamma.
-Haluatteko varmasti ryhtyä tähän? -Olen peeaa enkä kelpaa muuhun.
Eikö teillä ole rikkaita ystäviä New Yorkissa, joilta pyytää töitä?
Ei minulla ikinä oikein ollut ystäviä.
Näytätte nätiltä sisäkkönä.
Kiitos samoin.
-Osaatteko sijata sängyn? -Tietysti, Donna. En ole idiootti!
Ette, mutta ajattelin, ettette ehkä pitänyt sitä itsellenne sopivana.
-Taisin olla todellinen sika. -Ette te sika ollut.
Olitte rikas, ja kuuluu ihmisluontoon, ettei silloin alennuta tällaiseen.
No, silloin kun päätyy pohjalle, ei voi päästä enää alemmaksi.
-Pohjalleko? -Juuri niin. Pohjanoteeraus!
Perseestä, perseestä, perseestä.
Tämäkin teos on perseestä. Inhoan sitä.
-Kuule, Sally... -Niin?
En kestä viivojasi. Ne ovat liian paksut.
Pyysin sinua piirtämään hyvät, tarkat viivat
pohjaviivojeni päälle. Olet assistenttini. Sinun pitää jeesata.
Siistiä, ohutta viivaa. Käsi rennoksi ja piirrä.
Osaan kyllä. Ajattelin vain, että paksumpi näyttää tässä paremmalta.
Toisinaan huvittaisi tintata sinua naamaan.
-Teen sen kunnolla. Yritän... -Anna olla. Se on perseestä.
No niin, Sally. Tuo vaaleanpunaista väriä.
Kasvomaalia, siis naaman väriä. Huvittaisi tintata sinua naamaan!
Nyt tänne sitä maalia, perkele!
Huonesiivooja!
-Ai, anteeksi! -Ei, tule sisään vaan.
-Istun lattialla enkä häiritse työtäsi. -Ei tarvitse. Annan puhtaat pyyhkeet.
En tarvitse puhtaita pyyhkeitä. Maksan, että tulet siivoamaan.
Istun lattialla, teen kegel-treeniäni ja katselen, kun teet töitä.
Siivoat huoneen, ja annan sinulle sata dollaria.
Ei. Älkää suotta. Olkaa hyvä.
Ei hullumpaa.
Mitä mieltä olet?
-Siitä tuli oikein hyvä. -Helvetin mestariteos.
Washingtonissa ollaan synkkinä. Menetimme 600 sotilasta lisää.
Armeija on vastannut matto- ja bunkkeripommituksilla.
Siviiliuhrien määrästä ei ole tietoa, mutta onko sillä mitään väliä?
Annetaan vuoro Pierukoneelle.
Puhuin tänään poikani kanssa. Hän pääsee kuukauden kotilomalle.
Sehän hienoa!
-Olet varmaan huolissasi hänestä. -Koko ajan.
En tiedä, millaista siellä on, mutta kuvittelen pahinta.
-Ketään ei tunnu kiinnostavan täällä. -Monet ottavat asian vakavasti.
Minkä? Pierukoneenko? Eiväthän ihmiset katso muuta.
Nauruhan tekee hyvää.
Luuletko, että ihmisiä naurattaa Lähi-idässä?
-Käymme sotaa terrorismia vastaan. -Mitä se edes tarkoittaa, Donna?
Ei ole mitään sotaa terrorismia vastaan. Ei se ole edes todellista.
Minä olin pilvessä huumeiden vastaisen sodan aikana.
Olette häpeäksi pojallenne.
-Tuo on kauhean kummallista. -Eikä ole.
Mitä enemmän harjoittelemme, sitä parempia vanhempia olemme.
-Se on helvetin karmiva. -Älä kiroile vauvan kuullen.
Vauvalla ei ole vielä edes korvia. Se varmaan syntyy korvattomana.
Lakkaisit sanomasta tuollaisia. Käyttäydyt epäkypsästi.
-Sinä se kanniskelet feikkivauvaa. -Intoilen siitä, Ashley!
Olet epärealistinen.
Teet kaikenlaisia valmisteluja. Mitä jos vauvaa ei tulekaan?
Silloin meille jää vain kasa tavaraa muistuttamaan epäonnistumisesta.
Vauva syntyy, ja siitä tulee kaunis ja terve tyttö.
Vaikka se sitten olisi kaksipäinen ja korvaton. Minä en siitä piittaa.
Entä jos se onkin poika?
Silloin minä olen idiootti niin kuin kaikki muutkin,
ja rakastamme sitä siitä huolimatta.
-Mammaa vain pelottaa. -Karmivaa.
VIHAISTA TAIDETTA BUSHWICKIN SYDÄMESSÄ
-Kauhean söötti! Kiitos, Rose. -Ei kestä.
Mutta siinä lukee, että se on 10 prosenttia polyesteria.
Se ei sovi vauvan iholle.
Anteeksi. Mutta se on silti söötti. Kiitoksia.
-Kuitti löytyy kassista. -Hienoa. Käyn palauttamassa sen.
-Kiitos, Rachel. -Se on minulta.
-Se opettaa lasta konttaamaan. -Mistä ostit sen?
Matkustelin kesällä Dougin kanssa, ja löysimme pikku käsityöpuodin.
-Ettekös te käyneet Kiinassa? -Niin kävimme. Ostin sen sieltä.
Kiinastako, Rachel?
Meidän standardimme ovat surkeat, mutta Kiinassa niitä ei olekaan.
Se on tunnetun artesaanin tekemä. Sinulla ei ole mitään syytä huoleen.
Tuskin hän osaa karttaa lyijymaaleja. Tässä voi olla vaikka mitä.
-Se oli tosi kallis. -Vatsahuuhtelukin tulee kalliiksi.
Kääre on uusiopaperia.
-Mikä tämä on? -Itkuhälytin.
Jos olette ulkona tai toisessa huoneessa, kuulette, jos vauva itkee.
-Mutta tässä lukee "wifi". -Niin lukee.
En minä jätä vauvaa wifi-kenttään.
Sähköiset signaalit eivät tee hyvää pikkulapsen kehittyville aivoille.
Ei se varmasti haitaksi ole, Lisa. Ei sitä otettaisi muuten myyntiin.
-Myyntiinhän pannaan vaikka mitä. -Käytin hälytintä itse Samin kanssa.
-Tarvitset sellaisen. -Monet niistä ovat langattomia.
Etkös sinä kertonut, että Sam oli jäädä ekalle luokalle?
Hän ei vain ollut vielä valmis olemaan toisten lasten seurassa.
Ellei hän olisi altistunut wifille jo pienestä pitäen,
ehkäpä hän olisi pärjännyt paremmin koulussa.
Anteeksi?
-Siivoatko sinä tässä kerroksessa? -Siivoan.
Otitko tuon lehden huoneestani?
-Tuo lehti taskussasi. Se on minun. -Eikä ole.
-Siivositko huoneen 412? -Minä...
...olen kerroksen siivoustyönjohtaja. Meksikolaiset siivoavat itse huoneet.
-Oletko siis muka taidekeräilijä? -Ehkä olenkin.
Tämä on minun lehteni.
Näetkö? Minä ympäröin tuon sitaatin.
-Niinkö? Mitä varten? -Hän on puhuttelevan nerokas!
Ei hän ole minusta nero. Poikanikin piirtää paremmin.
-Mitä muuta varastit huoneestani? -Ei se ole kuin lehti.
Jos asutte täällä, teillä on varaa ostaa uusi.
-Ei se oikeuta sinua ryöstelemään. -Ei oikeutakaan.
-Sinä se meistä etuoikeutettu olet. -Koska olen rikas ja valkoinen?
Ei! Koska olet mulkku.
Inhoan sitä. Pane se tähän hetkeksi, että voin katsoa.
Keltaista tuohon romun viereen. Vähän pienempi tähän.
Ashley? IndieArt-lehden toimittaja haluaa haastatella sinua.
Ei heitä aiemmin kiinnostanut. Käske häntä painumaan helvettiin.
Kunhan vitsailen! Pyytäisitkö hänet sisään?
Kauheaa tämä stressi! Olen ollut niin pitkään huomiotta,
väärinymmärrettynä ja sivuutettuna.
Okei. Minä...
Annetaan sen seinän olla. Tulkaa tänne, niin katsotaan...
jotakin... Suo anteeksi.
Päivää! Frederic IndieArtista.
-Ashley. Hauska tavata. -Käydäänkö suoraan asiaan?
Kotona ollaan, mutsi!
-Kotona ollaan. -Katso nyt sinua. Ehjin nahoin.
-Siellä taitaa olla tosi vaarallista. -Niin on. Kuuluukin olla.
-Saisivat kunnioittaa meitä siellä. -Se vaatii vastavuoroisuutta.
Jos joku tähtää aseella, mitä siinä tilanteessa mahtaa?
-Mitä tarkoitat? -Silloin on pakko kunnioittaa toista.
Oliko äitini siis teillä töissä?
Oli.
Miten pitkään aiot viipyä meillä?
Hän lähtee tätinsä luokse muutaman päivän sisään, eikö vain?
Onko bussilippu jo ostettu?
On.
Hetkinen. Mitä sinä oikein teet?
Maalaan seinät. Emme pidä niitä punaisina.
-Miksi emme? -Mitä luulet?
Voitaisiinko odottaa ensiksi, että lapsi on syntynyt?
Ei! Punainen muistuttaa minua keskenmenosta. Sitäkö sinä haluat?
Kyllä, haluan keskenmenonpunaiset seinät!
Minä vihaan näitä seiniä! Olen aina vihannut! Menen sekaisin niistä!
Minä sekoan siitä, miten vaahtoat syntymättömän vauvan takia.
Haluaisin hypätä ikkunasta aina kun kanniskelet tuota.
-Tämä on feikkivauva! -Se on minun vauvani! Tänne se!
-Se ei ole oikea vauva! -Irti vauvasta!
-Se on feikkivauva! -Eikä ole!
-Se ei ole oikea! -Se on minun vauvani! Irti siitä!
-Minä vihaan sinua! -Saatanan muovivauva.
Ei hän tarkoittanut sitä. Ei hän sanonut tosissaan.
Kiitos.
Montako yötä viivytte?
Pari yötä.
-Mistä päin olette? -En mistään.
-Anteeksi? -En mistään.
Sanoitteko "en mistään"?
Niin sanoin. Oletko kuuro?
Olen itse asiassa.
Menetin kuuloni 80-prosenttisesti teini-iässä,
koska isäni ei ollut kovin "mukava mies".
Tässä avaimenne.
-En arvannut. -Huone 12. Hyvää illanjatkoa.
Minulla on myös psoriaasi.
Sisäreidet ovat sen peitossa.
-Joten jos huvittaa vitsailla siitäkin... -Ei toki.
Ja...
Minulla on myös silsa nivusissa. Silsa.
Onko kellertävä kaulus tuttu asia? Minulla kellertää kivesten ympärys.
Yritä olla ystävällisempi ihmisille.
Hei, äiti. Minä tässä.
Olet ollut nyt unessa puolisen vuotta.
En tiedä, mitä tapahtui sinä iltana, kun kaaduit portaissa,
mutta olen pohtinut elämääni kovasti siitä saakka.
Minut hyväksyttiin taidekouluun,
mutta värväydyinkin sen sijaan. Lähden huomenna Lähi-itään.
Muistan, mitä sanoit siitä, mitä elämällään kannattaa tehdä,
ja uskon olevani enemmän hyödyksi rauhantyössä siellä.
Olet minulle rakas, äiti.
Nähdään, kun palaan kotiin.
Oletko nähnyt Lisaa? Missä pirussa hän kuppaa? Onko hän tulossa?
Lisa, missä sinä olet?
Etkö oikeasti aio tulla?
Soita takaisin.
Paskaa, paskaa, paskaa!
Loistava näyttely.
Kerrassaan säteilevä.
Säteilevä? Älä viitsi. Ei kukaan ole kutsunut taidettani sellaiseksi.
Totta se on, Ashley. Sinäkin olet säteilevä. Sinä suorastaan hehkut.
Ehkä siihen on syynsä.
-Kertoisitko tuosta tuolla? -Totta kai. Mistä?
Tästä.
En ole nähnyt kaikkia teoksia, mutta tämä vetää minua puoleensa.
-Se on suosikkejani. -Ajattelin ostaa sen.
-En tiedä, myynkö sen. -Joka maalauksella on hintansa.
Okei, voidaan puhua siitä myöhemmin.
-Mikä toimi sen innoituksena? -Joskus ihmisten on saatava turpiin.
Se tavallaan juhlistaa elämää,
tai ihmisen sielua.
Voidakseen luoda uutta pitää tuhota kangistuneet kaavat,
jotka jarruttavat kehitystä. Siitä tämä kertoo.
Tätä varten taide on olemassa. Sillä muutetaan maailmaa.
Siitä tässä on kyse minulle, muutoksesta.
Ja maailman muuttaminen taiteella on rankkaa hommaa.
Olet töhertelijä!
Hevonpaskaa.
-Veronica? -Ilmielävänä, beibi.
Lopeta!
Pois edestä. Pois edestä!
Tämä on minun. Tämä on minun!
Tämä on minun!
Loistavaa.
Mites nyt suu pannaan?
Nouse ylös!
Etkö parempaan pysty?
Haista paska!
Vieläkö haluat?
Vitun akka!
Vieläkö haluat?
Se on nyt virallista: terrorismin vastainen sota on ohi.
Kutsunnat tehosivat.
Miljoonien sotilaiden joukkovoima toi Lähi-idän hallintaamme.
Sen seurauksena länsimainen kulttuuri leviää kuin kudzu.
Lähi-idässä ihmiset katsovat Netflixiä.
He käyttävät sosiaalista mediaa ja syövät pikaruokaa.
He jopa vetävät happoa, sitä toista, jota ei heitetä kasvoille.
Amerikassa vallitsee huolettomuus ensi kertaa sitten syyskuun 2001.
Varoitusjärjestelmäämme onkin taas päivitetty sen mukaisesti.
Kuten tästä näkyy, sen uudet tasot ovat:
-Turvallinen, oikein turvallinen... -Herranen aika. Tohtori!
...ja ei murheen murhetta.
Minä olen tri Jones, Mercy Generalin koomalääkäri.
-Koomalääkäri? -Erikoisalaani ovat koomapotilaat.
Tämä voi olla pienoinen järkytys. Olette ollut koomassa kaksi vuotta.
-Että mitä? -Olette ollut koomassa kaksi vuotta.
-En ymmärrä. -Olitte koomassa. Suokaa anteeksi.
-Mihin sinä menet? -Palaan paremmalla ajalla.
-Mutta onnittelut ovat paikallaan. -Onnittelut?
Aioimme irrottaa hengitysletkunne. Olikin hyvä, että heräsitte ajoissa.
-Hengitysletkuni? -Olitte letkuissa, että saisitte ilmaa.
-Jos aioitte irrottaa ne, silloinhan... -Ette olisi voinut enää hengittää.
-Miksi te niin aioitte tehdä? -Rahanne ovat loppu.
Olen pahoillani. Mahassa kiertää. Siis pitää käydä kierroksella.
-Onko tämä jokin vitsi? -Ei suinkaan.
-Miksi sitten naurat? -Tohtori pieraisi.
-Miksei Lisa ole täällä? -Ashley, sinä olet sokissa.
-Miten niin rahani ovat muka loppu? -Kaksi vuotta sairaalassa maksaa.
-Minulla on vakuutus. -Se pitää uusia nykyään joka vuosi.
-Miksen sitten uusinut sitä? -Koska olit koomassa.
-Pitäisi minulla silti olla rahaa. -Ei, menetit kaiken.
Hetkinen. Entäs Lisa sitten? Missä maalaukseni ovat?
Lisa myi ne sairaalakulujen kattamiseksi.
Mihin hän sitten häipyi?
Mihin vauvani joutui?
Minun lapseni...
Otan osaa.
Ei tämä voi olla totta. Sano, ettei tämä ole totta.
Pidä minua kädestä.
Pysyit rinnallani koko tämän ajan. Kauhean kiltisti tehty.
Ei pidä ihan paikkaansa.
Miten niin ei?
Olin vain tuomassa sarjakuvakirjojani lastenosastolle,
kuljin huoneesi ohi ja päätin, että käynpä moikkaamassa Ashleyä.
Ja silloin sinä heräsit.
Kirjoititko sinä sarjakuvan?
Kirjoitin.
Voitko uskoa?
ILOISET SINISET PUPUT
Se on myyntimenestys. Sitä luetaan ympäri maailmaa.
Siitä ollaan jopa tekemässä Hollywood-elokuvaa.
Ron Howard haluaa ohjata, mutta haluaisin itse David Lynchin.
Veronica!
-Veronica! -Olen tässä.
-Ovatko ne täällä? -Eivät, Charlie-täti. Eivät vielä.
-Ne tulevat. Minä tunnen sen. -Tiedän.
Lonkerot nousevat maasta ja tuhoavat kaikki viheliäiset sielut.
Tiedän, mutta lonkerot eivät ole vielä täällä.
Jos kuolen ennen niiden tuloa, tiedät, mitä tehdä, Veronica.
-Kerro, että tiedän. -Hautaan sinut puutarhaan.
Tee niin. Siten Gaia voi käyttää minut ravinnoksi,
ja tulen kierrätetyksi maahan ja voin syntyä joksikin uudeksi.
-Aivan. Hyvä ystävämme Gaia. -Lonkerot tulevat. Ne tulevat.
Oikein hyvin menee. Panet vain jalkaa toisen eteen.
-Niinkö sitä kävellään? -Muistutat yhtä entistä potilasta.
-Jalkani tuntuvat linguinelta. -Linguine on herkkua.
Hyvin menee. Samaan malliin vaan.
-Jäi vähän... -Nyt riittää.
-Et voi lopettaa. -En lopetakaan. Jatkan huomenna.
Et ole täällä huomenna, Ashley. Sinun pitää lähteä tänään omin jaloin.
-Mitä varten? -Koska tämä sairaala on liikeyritys.
Ei kun pystyyn!Al dente.
Hei, äiti. Minä tässä.
Olen alkanut taas piirtää. Luovuus on minusta tärkeä asia.
Tässä kaupungissa on paljon taiteilijoita. Tykkään olla täällä.
Kiva kämppä.
Joo, mutta pienenpuoleinen. Pohdin asunnon ostoa Bushwickista.
Niinkö? Tienaatko niin hyvin sarjakuvallasi?
Minähän myin sen oikeudet Hollywoodiin.
Minulla kävi hyvä tuuri.
Arvostan sitä, että annat minun viipyä täällä.
Säälittää niin, mitä sinulle tapahtui.
Voit maalata ateljeessani, niin pääset jaloillesi pikapuoliin.
-Onko sinulla ateljee? -Se on sinun entinen ateljeesi.
Otatko vettä?
-Haluatko jotain syötävää? -Ei kiitos.
-Entäs maitoa? -Ei mitään.
-Haluatko juustovoileivän? -Haluan vain nukkua.
ILOISET SINISET PUPUT Sally Feldmanin sarjakuva
"Ei hätää! Apu on tulossa!"
Tämä on Sam.
-Nimeätkö puusi? -Tietysti!
Tässä on Veronica, siskontyttäreni.
Moikkaa Samia.
Moi, Sam.
Hän on kiva.
Oletpa sinä kaunis! Eikö olekin ihana päivä?
Hän on hyvä puu.
Tuo on Bernie. Hän on tammi. Kultainen ja maanläheinen.
Tuo on Hillary. Vahva mutta vähän epäluotettava.
Tuo on Donald. Hän on latvasta laho.
-Hermoilet vain, Ashley. -No niin varmasti.
Sinun täytyy vain totutella vähitellen tekemään sitä taas.
-Voisit auttaa sarjakuvani kanssa. -En usko, että pystyisin siihen.
-Totta kai sinä pystyt. -Piirrosjälkesi on niin... tarkkaa.
-Se ei taida enää luonnistua minulta. -Tässä ei ole sinappia.
He unohtivat sinapin! En tykkää kalkkunasta sinapitta.
Sarjakuvani puput ovat hulluina sinappiin.
Sepä... Sepä tosi sööttiä.
Joko olet ehtinyt lukemaan sen?
Olen halunnut lukea tosi kovasti.
Ashley, teetkö palveluksen?
Voitko kipaista kaupassa ja tuoda sinappia?
Charlie-täti, tein sinulle munakkaan.
Charlie-täti?
Herätys.
Charlie?
Nousehan nyt, Charlie.
Herää!
-No tehosihan se. Nukut kuin tukki. -Miksi sinä teet noin? Se ärsyttää.
-Olit liikkumaton kuin ruumis. -Enhän minä tietenkään liiku.
Luuletko, että voimistelen nukkuessani?
Siellä on kaunis päivä. Mentäisiin ulos.
Lepo tekee hyvää keholle.
-Yritätkö sinä tappaa minut? -En tietenkään. Minä vain...
Miksi sitten yrität herättää? Minä yritän nukkua.
Tajusin vain, että tänään on Kipin syntymäpäivä.
-Pärjäätkö? -Minun pitää päästä ulos.
Voitko hakea minulle vissyn?
Saatana.
Vitun vissy. Katin paskat.
-Sally sanoi, että olet täällä. -Uskomatonta, että se olet sinä.
-Onko se sinun? -Oma poikani.
Hänen nimensä on Ben.
Hei, Ben.
Hän on tosi nätti, ja iso.
Olen pahoillani, Ashley.
-En tiennyt, heräisitkö enää ikinä. -Joo, ymmärrän.
Minulla ei ollut yhtään rahaa. Ei ole vieläkään.
-Tapasin jonkun. -No hyvä. Sehän hyvä.
Millainen hän on?
Mukava mies.
Toin tämän sinulle.
Sinä haluat jo kotiin.
-Mitä tässä on? -Pari säilyttämääni asiaa.
Oli mukava nähdä sinua.
Minun pitää mennä.
Hienoa, että voit hyvin.
Tiedän, kultapieni. Tiedän.
Miksi ihmeessä hän värväytyi?
En tiedä. Hän uskoi tekevänsä jotain hyödyllistä.
Niin naiivia. Heistä ei hyödy kuin puolustusteollisuus.
Nuoret ovat niin typeriä.
Jestas, tämä on aivan ihana.
Mitkä rillit!
Elämme yhteiskunnassa, joka ei arvosta elämää eikä maapalloa.
Ainoastaan rahaa. Aikuiset ne typeriä ovat.
Jos nuoret ja aikuiset ovat typeriä, kenen puoleen tässä pitäisi kääntyä?
-Vauvojenko? -Kyllä, vauvojen! Juuri niin!
Et ole tosissasi. Tietenkin olet.
Tiedätkö miksi? Koska kohdusta saakka
ne eivät ajattele kuin elämää.
Ne haluavat vain kehittyä ja kasvaa, niin kuin kudzu.
Kudzu on loiskasvi.
Ashley.
Ashley?
-Herätys! On aika herätä. -Anna minun nukkua vielä tovi.
Nukut niin paljon. Alan huolestua sinusta.
Älä suotta. Olen vain väsynyt.
-Haluatko käydä minun sänkyyni? -En.
-Miksi? Olenko minä tiellä? -Ei, et sinä olet.
Ole vain kuin kotonasi.
Minun pitää mennä ateljeeseen. Minulla on paljon töitä.
Nähdään, kun palaan kotiin.
-Sally. -Mitä?
Anteeksi, että kohtelin sinua huonosti.
Ei sinun tarvitse pyytää anteeksi.
Ei. Olin oikea ämmä.
Olit kyllä joskus, mutta se itse asiassa motivoi minua.
Niinkö?
Nöyryytys lannistaa toiset, mutta minut se sai ahkeroimaan.
-Et siis vihannut minua? -Vihasin tietenkin.
Mutta toisinaan paras kosto on menestys.
Miksi sitten autat minua?
En autakaan. Nautin katsella sinua tuollaisena.
Elämäsi on ohi. Et pysty enää maalaamaan.
Menetit tyttöystäväsi ja menetit vauvasi.
-Mitä sinä teet täällä? -Meillä on keskeneräisiä asioita.
-Kuinka dramaattista. -Menetin kaiken takiasi.
-Vielä dramaattisempaa. -Se on totta.
-Minä menetin kaiken sinun takiasi. -Näytät kyllä pärjäilevän nykyään.
-Otatko vettä? Näytät kuivuneelta. -En tullut tänne hieromaan rauhaa.
-Miten löysit minut? -Vaistoni avulla.
-En usko. -Seurasin hajuasi.
Löysin bussilippusi kahden vuoden takaa.
Sen minä uskon.
-Ei meidän tarvitse tehdä tätä. -Olet murskannut sieluni.
Sydämeni on täynnä vihaa.
Minulla ei ole muuta tehtävää tässä elämässä kuin tuhota sinut.
Tule sisään, niin laitan sinulle ensin aamiaista.
En ole syönyt.
Tule. Teen sinulle munakkaan. Sinähän tykkäät munakkaasta.
Muistit sen.
Tule nyt.
Minkä ikäinen hän oli?
Hän olisi täyttänyt 19 eilen.
Minun olisi ollut kaksi. Tai puolitoista kai.
En olisi ikinä antanut Kipin värväytyä. Olisin pysäyttänyt hänet.
Mutten voinut, koska nukuin.
Eikö sota ollut sinusta oikeutettu?
En liiemmin ajatellut sen oikeutusta. Se vain teki meistä rikkaita.
Pääsin julkisuuteen sen avulla.
Minulla on kyllä ikävä asioiden ostamista.
Tämä vaikuttaa aika hyvältä tavalta painua maan alle.
En ikinä arvellut, että nauttisin erakon elämästä. Kaupunkiin en enää palaa.
Eikö yksinäisyys vaivaa?
Itse asiassa ei.
Tämä on tätini mökki. Hän nukkuu kamarissa.
-Onko hän täällä? -Hän ei heräisi tuomiopäiväänkään.
Olen onnekas, että minulla on hänet. Hän on viimeinen elävä sukulaiseni.
Haluatko nähdä poikani?
Mielellään.
Hän kuvasi minulle näitä videoita ollessaan rintamalla.
Mahtava lahja.
Hei, äiti. Toivottavasti voit hyvin ja olet saanut levätä. Se oli vitsi.
Tapasin yhden tytön pari viikkoa sitten.
Hän on kaunis ja mahtava. Olemme olleet paljon yhdessä.
Hän ei puhu paljon englantia, mutta minä opetan häntä.
-Oikein komea poika. -Eikö olekin?
Olin kauhean vihainen niin pitkään.
Mutta nämä videot...
Ne ovat pelastaneet minut.
Tuntuu kuin hän olisi yhä luonani.
Helvetti!
-Odota, odota. -Anna äkkiä lautasliina!
Se pitää kuivata.
-Voi helvetti. Se ei toimi! -Veronica, kyllä se kuntoon saadaan.
-Se ei toimi! Sinä rikoit sen! -En minä rikkonut...
-Jumalauta, sinä rikoit sen! -Se pyörii.
-Menit rikkomaan sen. -Se oli vahinko.
-Miksi joit vettä sen vieressä? -Itsehän panit sen pöydälle!
-Minulla ei ole mitään muuta, Ashley. -Otit kai varmuuskopiot?
-No en ottanut! -Etkö kopioinut poikasi videoita?
-Miten minä olisin sen tehnyt? -Lataamalla ne pilveen!
Olen mökissä keskellä metsää!
-Etkö oikeasti ottanut varmareita? -Montako kertaa se pitää sanoa?
Älä syytä minua omista typeristä virheistäsi.
Syytä sinua? Tapat poikani taas uudestaan.
Senkin ämmä!
Haista paska!
Nouse ylös, horo!
Vitun akka!
Katso minua!
Käynnistetään uudelleen.
KAIKKI VIDEOTIEDOSTOT PALAUTETTU
Olin eilen yhdellä vuorella ja piirsin tämän maisemakuvan.
Siellä oli rauhallista ja kaunista ja halusin näyttää sen sinulle.
Minun pitää varmaan mennä.
Herää pian. Rakastan sinua, äiti.
Suomennos: Matti Virtanen